23.976 Romanian RETAiL
CASTELUL BÂNTUIT
Nu mai putem să te ținem aici. Ne datorezi deja chiria pe două luni.
- E al meu, și nu poți să mi-l iei. - Citește testamentul, Nell.
Scrie clar: "Executorul testamentar are dreptul"
"să folosească proprietatea așa cum crede el de cuviință".
Nici nu e din familie.
Poate că nu, dar mama a considerat că Lou e mai în măsură decât tine
să se ocupe de aceste detalii neplăcute.
Detalii neplăcute?
Cu ce am avut de-a face în ultimii 11 ani?
Am gătit, am făcut curat și am spălat-o când făcea pe ea.
Astea sunt "detalii neplăcute"?
- N-a scris sora ta testamentul! - Știm cu toții ce ai făcut...
- Noi încercăm să te ajutăm. - Nu mă ajutați!
Ritchie... Du-te și stai pe canapea.
După legalizarea testamentului, vom scoate la vânzare apartamentul
și vom câștiga un bănuț.
Știm cât de mult îți place mașina mamei, așa că ți-o dăm ție.
Îmi luați casa și îmi dați o mașină de 20 de ani?
Bineînțeles.
Vom scădea prețul mașinii din profitul obținut pe apartament.
Ce fel de oameni sunteți?
Nu înțelegi că nu am unde să mă duc?
Am discutat despre asta.
Și eu, și Lou suntem foarte ocupați. Am avea nevoie de cineva
care să facă ordine, să gătească și să aibă grijă de Ritchie.
Eleanor!
Ajută-mă! Fac pe mine!
Ritchie, încetează!
- Ieși din casa mea! - Cum vrei.
Vom lăsa tribunalul să decidă.
Plecați din casa mea!
Iubitule, hai să mergem. Așa...
Așa, dragul meu. Du-te cu tata.
Vino să stai cu noi, Nell.
Nu-ți dai seama cât de greu e.
Nu, Jane. Tu nu-ți dai seama cât de greu mi-a fost aici.
Da, sunt Eleanor. Unde?
Îl văd.
"Subiecți pentru studiu. Nouă sute pe săptămână".
Aceasta e organigrama.
Fiecare grup are o personalitate distinctă.
Organizați după rezultatul testului Kiersey, așa cum ai vrut.
Toți au "note bune" la insomnie.
Ce profil reușit!
Un caz clasic de tulburări de personalitate.
Dar noi căutăm persoane receptive la sugestii.
Mama ei a murit acum două luni.
Vrea neapărat să participe la acest program.
Tu ce părere ai, Mary? Ce-ți spune intuiția?
Pacienții mei preferați au prioritate.
Ce mai avem aici...
"Respect de sine diminuat, o doză mare de narcisism..."
"Un sentiment cronic de singurătate, tulburări de identitate".
- E foarte bine. - Aici mergem?
E Hill House. E locul ideal pentru studiul ăsta, nu?
- Proiectul Hill House... - E vital pentru cercetările mele.
Sunt de acord cu tine.
Ideea asta de a studia temerile oamenilor este impresionantă.
Dar, ca șef al acestui departament, nu pot...
Știu că nu vă place să puneți aceste întrebări, dar gândește-te.
Ce e frica? O serie de răspunsuri automate la un anumit stimul,
caracterizate prin ritm cardiac și respirator sporit.
Singura problemă e că a devenit nepotrivită și neadaptată.
Faptul că ai palmele transpirate te ajută să discuți cu șeful?
Pulsul accelerat îi ajută pe copii să ia note mai mari la testul SAT?
Totuși, avem mereu parte de aceste manifestări,
care sunt exact opusul a ceea ce ar fi trebuit să fie. De ce crezi?
Nimeni nu spune că aceste întrebări nu sunt interesante.
Dar nu poți să efectuezi cu răspundere acest test.
Aduci insomniacii aici sub pretexte false.
Experimentul are nevoie de o fațadă credibilă.
Numindu-l "test de insomnie" pot să creez un mediu propice
investigării mecanismelor fricii.
Nu le spui cobailor că sunt într-un labirint. Fii serios!
Ce dorești?
- Sunteți d-l Dudley, îngrijitorul? - Da.
- Ce faci aici? - Sunt în grupul d-lui Marrow.
Trebuia să mă văd cu d-na Dudley. E aici?
Tu ce crezi?
De ce aveți nevoie de atâtea lanțuri?
Bună întrebare. Care e problema cu gardurile?
Oamenii aflați de cealaltă parte a gardului văd lacătele încuiate
și se simt mai în siguranță. De ce crezi?
D-na Dudley!
D-na Dudley?
Doamne! Sunt Eleanor Vance.
- Sunt... - În grupul doctorului Marrow.
- Ai venit prima. - Am auzit un zgomot și...
Fie pregătesc cina, fie răspund la ușă. Nu pot să le fac pe amândouă.
- Sunteți d-na Dudley? - Până acum...
Să-ți arăt camera ta.
Camera roșie.
Sunteți primii vizitatori din Hill House după moartea d-lui Crain.
Serios?
Sunt superbe.
Știu. Le-am văzut. Adună mult praf.
N-am mai văzut o asemenea frumusețe.
Cred că vă place să lucrați aici.
Cina va fi gata la ora 18:00, pe bufetul din sufragerie.
Puteți să vă serviți singuri. Micul dejun e la ora 9:00.
Nu servesc pe nimeni personal.
Nu rămân după cină, când începe să se întunece.
Plec înainte lăsarea serii.
Locuim în oraș, la 14 km,
deci nu va avea cine să vă ajute.
Nu vă auzim dacă țipați.
- De ce am țipa? - Nu vă aude nimeni.
Singurele persoane din zonă sunt în oraș.
Nimeni nu se apropie mai mult de locul ăsta.
Noaptea... Pe întuneric.
Tu vei sta în aripa de nord.
Stai liniștită. Nu sunt genul de om care face prea multe bagaje.
Îi rog pe oameni să mă ajute să car lucrurile...
E o modalitate simplă de a-mi face noi prieteni.
Poftim. Eu sunt Theo.
Eleanor. Dar toată lumea îmi spune Nell.
Nu-i așa că îți place aici, "Toată lumea îmi spune Nell"?
Ba da. E o combinație între "Cetățeanul Kane" și Munsteri.
- Îmi plac cizmele tale. - Da? Nu-i așa că sunt frumoase?
Prada. Din Milano, nu din New York.
Mă strâng rău de tot.
Dar, pentru asemenea încălțări, merită să sufăr un pic.
Ce nebunie! Pe bune.
Cina va fi gata la ora 18:00, pe bufetul din sufragerie.
Micul dejun e la ora 9:00.
Nu rămân după cină, când începe să se întunece.
Plec înainte de lăsarea serii.
Nu va avea cine să vă ajute.
- "Nu vă putem auzi". - Nimeni nu poate.
Singurele persoane din zonă sunt în oraș.
"Nimeni nu se apropie mai mult de locul ăsta".
- Noaptea... - "Pe întuneric".
Camera mea e chiar lângă a ta.
Cred că vom împărți aceeași baie.
Fii liniștită. N-o să stau mult pe aici. Am un somn foarte ușor.
- De aceea ne aflăm aici. - Cu ce te ocupi, Eleanor?
Deocamdată, n-am nici o slujbă.
Nu mai am ce căuta la ultima persoană la care lucram. Dar tu?
Depinde.
Trebuia să fiu artistă.
Dar dragostea mi-a abătut atenția de la muncă. Mă înțelegi?
Nu prea.
Nu-mi spune că la Boston e altfel decât la New York.
Vrei să spui că ai probleme din cauza obligațiilor.
Așa crede prietenul meu, dar nu și prietena mea.
Dacă am putea să locuim toți trei... Dar ei se urăsc.
Dă-mi geanta!
E rău să nu ai cui să-i împărtășești o idee. Mă înțelegi?
- Nu. - Ești ca o pânză albă.
Aș putea să-ți pictez portretul direct pe tine.
Sau poate că nu.
Și tu? Ești căsătorită? Ai un prieten?
O prietenă, Eleanor?
- Unde locuiești? - Nu am pe nimeni.
Dar am un apartament al meu. Are o grădină cu flori.
Se vede oceanul.
Iar dacă bate vântul cum trebuie, se aude zgomotul balizelor din port.
Sună foarte bine.
Ești norocoasă. Dar cred că știi deja asta, nu?
Scuze!
Era un fir de păr.
Arată-mi baia.
E foarte frumoasă. E imensă!
Uită-te la cada asta! Îți vine să crezi?
Să vezi și camera mea. Nu e minunată?
Trebuie să vezi salonul.
Sunt atâtea sculpturi... Peste tot.
Uită-te la asta. Nu-i așa că e minunată?
Nu. E sinistră.
Asta e ciudată.
Nu găsești așa ceva într-un catalog Martha Stewart.
Nu-mi place.
Nu e inspirată din "Porțile Iadului" de Rodin?
Nu e doar Iadul.
Copiii încearcă să ajungă în Rai, dar sufletele lor sunt în Purgatoriu.
Iar aceștia sunt demonii
care pot pune stăpânire pe sufletul tău când vor.
Ai studiat artele?
Nu, am studiat Purgatoriul. Am fost acolo timp de 11 ani.
Atunci când sufletul se află la hotarul dintre viață și moarte.
Da. Știu despre ce vorbești.
Un zbor de 18 ore de la Los Angeles la Paris, la clasa a doua.
Vezi?
"Toți cei care stau în fața acestor porți vor fi judecați".
Să nu stăm aici. Hai!
- E reală? - Nu.
- Să intrăm? - Da.
Ce frumos e!
Vrei să dansăm?
- Începe să-mi placă această casă. - E minunat!
Să plecăm de aici!
Suntem asemenea unor șoareci într-un labirint.
Doamne, dacă stric cizmele astea...
M-au costat o avere.
- Să ne întoarcem! - Pe aici trebuie să fie.
- Îmi pare rău. - E în ordine.
Scuze. N-am vrut să te sperii.
Sunt Luke Sanderson. Am probleme cu somnul.
Mă foiesc mereu în pat. Iar tu ești...
- Nell Vance. - Ce fel de probleme ai cu somnul?
- Coșmaruri? - Nu chiar.
Crize de anxietate?
Nesiguranță obsesivă.
Iar tu... Stai să mă gândesc.
Tu trebuie să fii...
Nici să nu te gândești.
- Ai o fire autoritară. - Mulțumesc.
- Theo. - Bună, Theo!
Iisuse! Am ajuns.
Tu ești Luke.
Voi sunteți Theo și Eleanor. Eu sunt dr. Marrow.
Bine ați venit!
El e Todd. Abia a sosit.
Mary Lambetta, secretara mea.
- Cum ai mers, Eleanor? - Bine.
Bine ați venit la Hill House! Urmați-mă!
Să înceapă distracția!
Știți ceva? Poate că voi detestați stările de insomnie,
dar eu nu cred că vreau să găsesc un leac pentru ele.
Cele mai bune idei îmi vin când mă străduiesc să adorm.
Uneori, sunt singură. Nu-mi distrage nimeni atenția.
Am tot felul de idei originale. Pe la 3:00 dimineața,
sunt de-a dreptul genială.
Glumești? Eu la ora 3:00 dimineața simt că-mi pierd mințile.
Mă uit la reclamele televizate despre mediumi
sau ascult "Linia paranormală" intermediată de Tony Robbins.
Ai urmărit vreodată emisiunile astea?
Da. Mulțumesc.
Dacă te uiți tot timpul la prostiile alea,
o să vrei să te muți în Montana, să te pregătești pentru o catastrofă.
Pentru asta a creat Dumnezeu barbituricele, scumpule.
Nembutal?
Nu, Todd. Cred că e un caz clasic de Seconal.
De fapt, cred că Theo are ceva în comun cu Jackie Susann.
Ajunge cu discuțiile astea despre medicamente!
De ce avem nevoie în viață? De mâncare, de apă, de un adăpost...
- De sex. - Și de somn.
Am efectuat, împreună cu Mary,
un studiu de cinci ani despre insomniaci.
În căutarea elementului psihologic comun.
Sper că acest studiu să servească, într-o bună zi, altor persoane.
Sunt dispusă să-i ajut pe alții. Ba chiar să salvez lumea.
Dar nu are toată lumea probleme cu somnul în prezent?
Viața e prea stresantă.
Tu ce părere ai, Nell?
Se pare că aveți probleme cu somnul pentru că duceți o viață complexă
și vă gândiți la ea când încercați să adormiți.
Mie nu mi se întâmplă nimic, deci nu am motive să nu dorm.
Dar ai menționat în formular că ai probleme cu somnul.
Da, dar problemele mele nu coincid cu ale lor.
Mă chema mereu cineva. Mereu bătea cineva în perete...
Am avut grijă de mama mea de când eram mică.
Ea se trezea mereu în toiul nopții.
Bătea cu bastonul în perete.
Era un ritm neîncetat, toată noaptea...
Și mai ciudat e că, deși a murit acum,
tot mai aud aceste bătăi și mă trezesc.
De aceea ne aflăm aici, Eleanor. Vom încerca să te ajutăm.
Cred că, de fapt, dr. Marrow vrea să spună
că ești la fel de țicnită ca și noi.
Mulțumesc, Mary.
De ce ne aflăm aici?
Ca să răspundem la o întrebare fundamentală: "Ce problemă aveți"?
Acestea sunt teste obișnuite, cognitive și de percepție.
Veți da mai multe asemenea teste în cursul săptămânii.
Nu e o competiție, deci nu trebuie să fiți cei mai buni din clasă.
În perioada dintre aceste teste,
celelalte persoane și casa vă vor ține companie.
Dar nu putem merge în oraș.
Nu. Și, după cum vi s-a spus, nu aveți telefon sau televizor.
Îngrijitorii obișnuiesc să încuie porțile la plecare.
Totuși, în caz de urgență, am telefonul mobil.
Și de ce trebuie să stăm în casa familiei Addams?
Nu prea cred că o să pot dormi în locul ăsta.
Nici eu.
Voiam să mă asigur că nu veți adormi prea ușor.
Serios, izolarea este baza creării oricărui model experimental.
Cine a construit casa asta? Cine a stat aici?
E o poveste numai bună pentru a adormi pe cineva.
A fost odată ca niciodată un rege care a construit un castel.
Îl chema Hugh Crain.
Acum 130 de ani, orașe precum Concord și Manchester
erau centre industriale majore.
Crain a făcut avere pe spinarea muncitorilor
din fabricile lui de textile.
Putea avea tot ceea ce-și dorea. Dar, mai presus de orice,
el voia să aibă o casă în care să răsune râsete de copii.
Așa se explică prezența acestor sculpturi.
S-a căsătorit cu Rene, cea mai frumoasă femeie din oraș,
și i-a construit această casă. Sau, cel puțin, o parte din ea.
Doamne, parcă ar fi un basm.
Dar aici se termină basmul. Hugh și Rene nu au avut copii.
Toți au murit la naștere.
După câțiva ani, Rene a murit, și Crain s-a izolat complet.
Dar a continuat să extindă această casă
și a adăugat mai multe camere.
Construia o locuință pentru familia pe care nu a avut-o niciodată.
Nimeni nu-l mai văzuse pe Crain de câțiva ani.
Dar locuitorii orașului spuneau
că noaptea se auzeau sunete din vechea casă.
Zgomote de copii.
Ce poveste tristă!
Vreau să beau ceva.
Cred că povestea asta nu se termină aici.
Simt acest lucru. E în jurul nostru.
E în tavan și în pereți.
E în mobilă și în asta.
Mary!
Ce s-a întâmplat? Dumnezeule!
Nu pune mâna! Ce faci?
Nu îl atinge! Asta o să împiedice sângele să-i curgă în ochi.
Te ducem imediat la spital. Totul o să fie bine.
Uite cheia, ca să intrați înapoi. Ai numărul meu de mobil.
Sună-mă după ce vorbești cu un medic.
Vreau să vă întoarceți cât mai repede. Ai înțeles, Mary?
O să vă descurcați.
- Aproape că și-a pierdut vederea. - Aproape...
Luke, am uitat să vă spun ceva despre casă și despre Hugh Crain.
Pot să te rog să nu le spui femeilor?
Nu am vrut să compromit rezultatele testelor.
Așteptați-mă!
Vreți să auziți ceva sinistru? Tocmai am aflat.
Povestea lui Hugh Crain are o latură sinistră.
Vă amintiți de Rene. Frumoasa orașului s-a sinucis.
Serios? Ți-a spus el?
Să nu-i spuneți. M-a pus să jur că voi păstra secretul.
De ce s-a sinucis?
Din cauza copiilor decedați. Dar cred că a fost ceva mai sinistru.
Poate că Hugh Crain era un monstru care a făcut-o să se sinucidă.
Un monstru? A construit casa asta pentru femeia pe care o iubea.
La fel ca Taj Mahalul.
Taj Mahalul nu era un palat, ci un mormânt. La fel de excesiv decorat.
- De ce nu ne-a spus și nouă? - Poate că nu are încredere în femei.
Da... Cred că asta e.
Probabil că știa cât de sensibile sunteți...
Eu sunt bărbat. Mă descurc cu astfel de lucruri.
- Cum s-a sinucis? - Nu mi-a spus.
Somn ușor, doamnelor!
După cină, s-a spus prima poveste despre Hill House.
D-na Vance pare să fie cea mai afectată de aceasta,
având o reacție de ordin sentimental la acea poveste de dragoste.
D-l Sanderson, care a luat cel mai mic calificativ la testul Mogel,
a primit detalii suplimentare despre istoria casei.
Când va transmite aceste detalii, ficțiunea casei bântuite
ar trebui să se manifeste în cadrul grupului.
Iar sărmana Mary era să-și piardă un ochi.
Îmi place cum îți piepteni părul.
- E pentru tine. - Pentru mine?
E foarte frumos.
- Mă îmbrac singură. - E în ordine.
Îți stă bine.
Ai trăit izolată mult timp, nu?
Da.
Lumea ți-a simțit lipsa.
Noapte bună!
Doamne! M-ai speriat...
- Îmi pare rău. - Trebuie să fii mai atent.
Te simți bine? Îmi pare rău.
- Nu poți să apari așa... - Te simți bine?
- Ce-i cu mănușa asta? - Poftim?
Nu puteam să dorm. Insomnie. Ce-i cu...
- Trebuie să fii atent, fiindcă... - Nu voiam să te sperii.
Știu. Îmi pare rău.
- Interesant grup. - Da.
Îmi place Theo. E o insomniacă deosebită.
Ar trebui să încerci să dormi.
- Bună idee! Așa am să fac. - Ne vedem mâine.
Sunt niște holuri interesante în partea aia.
- Ăsta cum e? - Nu e rău.
- Bine. - Ne vedem mâine.
Vin imediat, mamă!
Nell!
Ce e?
- De unde vine? - E peste tot.
Doamne! Ce se întâmplă?
Simți?
Simți cât e de frig, Nell?
Se mișcă.
A trecut. S-a terminat, nu?
Vino înapoi!
- Întoarce-te! - E în camera mea!
Totul e în regulă, fetelor?
E Luke.
- Totul e în regulă? - Luke!
- Ai auzit? - Da. Abia acum.
- Face parte din experiment? - Ce?
Zgomotul! Tu ce-ai auzit?
Am auzit doar cum strigai: "Luke, te rog, ajută-mă!"
Nu strigam după tine.
Era în camera mea și, apoi, a trecut în cea a lui Nell.
Să văd...
- Ai lumină? - Da.
Nu văd și nu aud nimic.
Am fost tras pe sfoară când s-au ales camerele.
Toate camerele sunt de patru ori mai mari decât a mea.
Asta e? Asta ați auzit?
Tocmai am făcut o baie. Poate că asta era.
Dar cum îți explici aburii și temperatura scăzută?
Nu știu. Era curent. Poate că a lăsat cineva o fereastră deschisă.
- Cine a simțit prima frigul? - Cred că eu.
Ce importanță are?
Eleanor, dacă erai tu, ai întrebat-o pe Theo?
Nu am nevoie de cineva să-mi spună că mi-e frig.
Probabil că instalația veche e de vină. Ce altceva ar putea fi?
Dacă nu mai aveți nevoie de mine, mă retrag. Noapte bună!
- Vă descurcați? - Da.
- Chiar n-ai auzit nimic? - Nu.
Eleanor...
Găsește-ne, Eleanor!
Eleanor...
Caută-ne!
Bine.
Sculpturile astea sunt de-a dreptul sinistre.
Toți îngerii ăștia cu animale îmblănite...
E ciudat.
Cred că sunt copiii pentru care Hugh Crain a construit casa.
Nu cred că Hugh Crain era un industriaș amabil,
care iubea copiii. E clar că era un tiran
și că tinerii lucrau 16 ore pe zi pentru el.
A construit toate astea doar de ochii lumii.
Sunt ca Teletubbies. Și ei mă îngrozesc.
Mai și cântă, deci sunt mai înfricoșători decât sculpturile.
- Cum te descurci? - Nu pot să-l rezolv pe ăsta.
- Dar tu? - M-am descurcat bine.
Asta e o altă problemă. Testele astea.
De ce trebuie să fim aici, în casa asta veche și ciudată?
Îmi place casa asta. E foarte frumoasă.
Da... Așa e.
Cred că dr. Marrow pune ceva la cale.
Să-ți mai spun ceva.
O să aflu adevărul imediat după ce văd ce face Theo.
După ce văd ce face amica mea Theo.
Ce face sau cum e îmbrăcată?
Serios. Ai văzut cum era îmbrăcată ieri?
Da... Am o slăbiciune pentru ea.
O să închid ușa asta, ca să-ți ofer puțină intimitate.
Dacă e cineva acolo, o să-l găsim.
- Ai văzut ceva mișcându-se? - Am văzut pe cineva în șemineu.
- Erai singură aici? - Luke tocmai plecase.
Eu nu am văzut nimic.
Luke, poți să mă ajuți?
- E doar cenușă. - Lemn ars.
Salutare, Moș Crăciun!
- Ești teafăr? - Da.
- Ce-i asta? - Un capac.
- Ce? - Un capac vechi.
Acoperă hornul.
Doamne!
Asta ai văzut?
Nu.
N-am văzut asta.
Te simți bine?
Luke, te simți bine?
Nu! N-ai văzut chestia aia? Era să mă strivească.
Ba da, am văzut-o. Doamne... Întrebam și eu.
Asta ai văzut. Sigur că te-ai speriat. Și eu am fost îngrozit.
Nu! Știu ce-am văzut.
E o casă foarte înșelătoare. Nimic nu e ceea ce pare.
Uită-te la mine. Nu sunt confuză.
Am văzut ceva, și nu era asta. Era ceva acolo.
Veniți să vedeți ceva.
"Bine ai venit acasă, Eleanor!" Ce înseamnă asta?
Chipul lui...
E numele meu. Cine a făcut asta? Cine a scris asta?
Luke, e una dintre glumele tale proaste?
Cred că am un simț al umorului un pic mai dezvoltat.
- Crezi că eu am scris? - Tu l-ai găsit. Se poate.
Cu ce? Cu scara de 6 m pe care o țin în buzunarul de la spate?
Poate că tu ai scris. Ești artistă.
Vreau să-mi spuneți acum! Cine a scris?
- Tu ai scris, Theo? - Sigur că nu.
- Poate ai scris chiar tu. - Cum poți să mă acuzi de așa ceva?
Poate că îți place să fii în centrul atenției.
Ce tot spui?
Hai să ne calmăm.
Cine a fost?
Nu știu cine a scris, dar e o cruzime.
Nu mă cunoașteți.
N-am făcut-o eu.
Te simți bine?
Crezi că eu am scris, dar nu am fost eu.
Nu spun povești.
Sunteți convinși că vreau să fiu în centrul atenției, dar nu e așa.
Dacă te interesează opinia mea,
cred că ești o femeie sensibilă și că lumea a profitat de tine.
"Bine ai venit acasă!"
N-o să-l mai vezi. D-l Dudley se ocupă de el.
Hai cu mine! Vreau să vezi ceva.
- Ce frumos! - Știam că o să-ți placă.
Mă întreb ce a pățit.
Violete.
Cred că aici a murit cineva.
Toată viața am așteptat o aventură.
Credeam că nu voi avea parte niciodată de una.
Aventurile sunt pentru soldați
sau pentru femeile de care se îndrăgostesc toreadorii.
Dar iată-mă...
Tablourile mă cheamă.
Zgomote ciudate noaptea...
Și toate astea m-au costat doar 20 de litri de benzină.
Crezi că îți joacă feste cineva?
Nu are importanță.
Pot să fiu victimă sau voluntar. Prefer să fiu voluntar.
Eleanor...
Aici suntem! Pe aici, Eleanor!
- Aici suntem! - Poftim?
E biroul lui Crain.
"Concord"
Fabricile lui de textile.
"Bărbat. Femeie. Copil."
Copil...
"12 ani."
"11 ani."
"12 ani."
Sunt atât de mulți...
"10 ani."
"12 ani."
Au murit la o vârstă atât de fragedă...
"11 ani."
Ce ați pățit?
- Ce e? - Sunt sute.
I-a înregistrat pe toți.
Jur că dormeam cel mai profund somn din viața mea.
Numele, datele și vârstele...
Numele sunt tăiate de pe listă.
- Sunt copii morți, Theo. - Vrei să discutăm mâine-dimineață?
Ei m-au adus aici.
N-o să-ți vină să crezi cum i-am găsit.
Cum i-ai găsit?
Sângele ducea la raftul cu cărți.
- Sângele? - Urmele de sânge.
Îmi fac griji pentru tine.
Casa asta încearcă să-mi spună ceva.
Știi ceva?
Trebuie să dormi.
Hai, du-te la culcare!
Vă ascult.
Dr. Marrow?
Eleanor Vance continuă să se înstrăineze de ceilalți subiecți.
Deocamdată, nu se știe ce a văzut în șemineu
și nici dacă e convinsă într-adevăr că nu a stricat ea tabloul.
Interviul pentru determinarea gradului de autoamăgire
a fost neconcludent,
din cauza instabilității emoționale a subiectului.
Cred că știu cum funcționează experimentele astea.
Stai puțin, Theo. Cum rămâne cu zgomotele alea?
Cu șemineul și cu tabloul?
E o farsă academică. Ne-a spus că e un studiu de insomnie,
dar, de fapt, e interesat de reacția noastră
la aceste evenimente puse la cale de el.
Nu e dr. Marrow.
Te simți bine?
Doamne, te-am căutat peste tot. Te simți bine?
Nu e dr. Marrow.
Atunci, cine e?
Dacă nu crezi că toate astea fac parte din experiment,
de ce mai stai aici?
Pentru ca "acasă e acolo unde ți-e inima".
- Doamne! - Ce e?
Ce s-a întâmplat, Nell?
Dacă nu e dr. Marrow, e o afirmație cam sinistră.
Nu!
N-am inventat povestea asta.
Sunt sigură.
Trebuie să existe o dovadă.
Pot să vă dovedesc! Știu că e adevărat.
"Carolyn".
Carolyn era a doua soție a lui.
Unde sunteți?
Sunt aici. Vă aud.
Aici erați... O să vă dau drumul.
O să vă dau drumul. Serios.
O să vă eliberez.
Nu vă faceți griji.
Ce-i cu mirosul ăsta?
Încerc!
El i-a omorât.
- Poftim? - El i-a omorât.
Pe copiii aceia din fabrică. E așa cum ai spus.
Voia să audă în casă zgomote de copii.
Îi aducea aici de la fabrică și nu îi mai lăsa să plece.
Nu le mai dădea drumul.
Am găsit craniile, așa cum le-a găsit și Carolyn.
Cine e Carolyn?
Pe cine a omorât, Eleanor? Calmează-te!
A avut o a doua soție.
Dar n-a putut păstra secretul.
Niciodată nu poți să tăinuiești un secret.
Carolyn a aflat ce făcuse.
- Iar acum, mă vrea pe mine. - Cine?
- Și de ce? - E o fantezie.
Ce se întâmplă?
E amnezică. Duceți-o pe canapea.
Voia să umple casa cu copii...
Dar s-a transformat într-un monstru.
E în ordine.
Carolyn mi-a arătat în fotografie unde i-a ascuns.
Sunt toți încuiați acolo. Nu le dă drumul.
Ascultă-mă! Nu e adevărat.
E și acum aici.
Hugh Crain e în această casă.
Nu.
Dacă are dreptate?
Theo, nu are rost să vorbim despre...
- Încetați! - Dacă are dreptate?
Ascultați-mă!
Să vă explic ce se întâmplă.
Subiectele acestui studiu sunt teama și isteria.
De aceea ne-ai adus aici?
- Ne-ai adus aici ca să ne sperii? - Da.
Așteptai să aibă o depresie înainte să ne spui ceva?
Eu v-am dat indiciile, iar voi ați creat povestea, așa cum trebuia.
Dar s-a terminat. O să întrerup experimentul.
- Nimic din toate astea nu e real. - Ba da!
Eleanor, nu sunt reale!
Trebuie să te uiți la oasele din șemineu.
Nu sunt reale!
Am văzut-o pe soția lui spânzurată în seră.
Îmi pare rău.
Îmi pare rău că v-am adus aici.
Soții Dudley vor veni aici de dimineață. Puteți pleca acasă.
- Nu pot să cred că nu te uiți. - O duc sus.
- Să te ajut... - Cred că ai făcut destul.
Era un experiment controlat.
Controlat? E în stare de șoc! Nu poți să faci așa ceva!
- Nu trebuia să decurgă așa. - Nu-ți pasă de noi.
Nu te interesează stările de insomnie.
Voiai să ne sperii de moarte, ca să fim subiecții ideali
pentru experimentul ăsta idiot pe care trebuie să-l efectuezi.
Ascultă-mă! Încerc să-i ajut pe oameni.
Obiectul meu de studiu este teama.
Încerc să înțeleg de ce se poartă oamenii într-un anumit fel,
de ce simt ceea ce simt.
Tu nu simți absolut nimic.
Unde te duci?
Să aflu despre ce vorbea Eleanor.
Ce fac?
Noapte bună!
Mă întorc imediat.
Îți aduc un ceai.
Doamne! Mă caută!
Cine mă ținea de mână?
Nu!
Nu te las să-i faci vreun rău unui copil!
Luke! David!
Dr. Marrow!
Eleanor!
Nu! Nu sunt eu!
Cine ești?
Mă vrei?
Cine sunt?
De ce mă vrei?
Cine sunt?
Ce încerci să-mi spui?
Bine ai venit acasă, Eleanor!
Nu!
- Eleanor! - Ce?
Nu te teme!
Mă înțelegi?
Ușile, Eleanor. Numai ușile îl pot opri.
Vine!
Ce e? Ce s-a întâmplat?
Ce vrei de la mine?
Ajută-ne, Eleanor!
Ce încerci să-mi spui?
Ce vrei de la mine?
Ce vrei să fac?
Nell!
O să vă ajut!
O să vă ajut. Aproape am ajuns.
- Eleanor! - Vreau să vă ajut.
Eleanor, nu te mișca! Nu te mișca!
Stai acolo.
Mai stai puțin, Eleanor.
- Cablul! - Ai grijă!
Nu îți suportă greutatea. Se rupe!
Nu te mișca!
Doamne!
Nu!
La dracu'!
Uită-te la mine!
Vreau să treci peste balustradă și să stai pe platformă.
Vreau să coborî cu mine.
Sari și stai pe platformă. Poți să faci asta?
Nu pot. Copiii au nevoie de mine.
Trebuie să fiu alături de ei.
Te rog... Ai încredere în mine!
Urcă-te pe platformă! Haide!
Ascultă-l, Nell! Te rog!
Ține-te bine!
- Dă-mi mâna! - Mulțumesc.
Mulțumesc, Eleanor.
Grăbește-te!
Nu-i lasă să plece. Nici măcar acum nu le dă drumul.
Hai! Trebuie să mergem. Nu te părăsesc.
Nu arată prea bine.
Cred că o s-o duc chiar acum la un doctor.
O ducem mâine-dimineață.
Poarta e încuiată. Trebuie să așteptăm sosirea lui Dudley.
Poftim? Ești foarte amabil. Să așteptăm până dimineață,
ca să mai scrii niște mesaje de genul "Bine ai venit acasă, Eleanor!"
N-am scris eu mesajul!
Nu puteai să-l scrii tu. N-ar fi fost corect.
Vreți să tăceți? Nu vă mai certați!
Trebuie să stea cineva cu ea. Nu putem s-o lăsăm singură.
Bine. O să stau eu primul.
Mediul acesta amplifică stările de isterie.
Subiecții prezintă toate simptomele clasice...
Trebuia să mă opresc când Mary a fost rănită.
Și, în mod cert, când Eleanor...
Iisuse! Trebuie să-i scot cât mai repede de aici.
Ce s-a întâmplat?
Ce e?
Nu e nici o problemă. Nu e real.
E Nell!
Nell!
- Ce se întâmplă? - Nu pot să deschid ușa.
Nu vă apropiați!
- Nell! - Suntem aici.
Grăbește-te!
Doamne!
Repede! Trebuie s-o scoatem de aici.
Doamne!
Grăbiți-vă!
La o parte!
Asta e!
Haide, Nell!
Ridică-te!
Să mergem!
Nu mai stau nici o clipă în casa asta. Să mergem!
Deschide-o! Mai repede!
- Nu pot să mă urc. - Grăbește-te!
Doamne!
Dr. Marrow!
- De unde știai că mă vrea casa? - Ce vrei să spui?
De ce ai sunat și mi-ai spus să citesc anunțul tău?
Anunțul? Nu te-am sunat.
Mi-ai spus să citesc ziarul.
Prima dată am vorbit cu tine aici, în casa asta.
- Dumnezeule! - Ce facem?
Trebuie să spargem poarta.
Nell, am nevoie de mașina ta.
La o parte!
- Luke, ești teafăr? - Deschide portiera!
Eleanor, te rog, vino înapoi!
- Oprește motorul. - Luke, oprește motorul!
Nu pot să răsucesc cheia!
Trebuie să ieși afară!
- Înapoi! - Grăbește-te!
- Apucă-mă de braț! - Ești teafăr? Ai pățit ceva?
- Ești teafăr? - Mi s-a tăiat respirația.
Unde e Nell?
E o nebunie. Poate că nu vrea să fie găsită.
Eleanor!
Ascultați!
E înăuntru.
Nell?
Să mergem s-o luăm!
Hai, scumpo! Trebuie să vii cu noi.
- Nu pot să fac asta, Theo. - Sigur că poți.
Mergem în apartamentul tău. Doar noi două.
O să ascultăm balizele din port. Vrei să facem asta?
Sună atât de interesant...
Theo încearcă să mă convingă. Știi că nu am un apartament.
Atunci, o să mergem în locuința mea din oraș.
Promit că o să-ți placă. Hai, Nell! Te rog!
Sunt acolo unde e nevoie de mine. Sunt acasă.
Sunt acasă, Theo.
Nu avem timp să o ducem cu zăhărelul.
Asta e camera în care a născut Carolyn înainte să fugă.
Copiii voiau să o văd, ca să înțeleg că asta e casa mea.
Doamne!
Da. Carolyn era străbunica mea.
Iar copiii sunt familia mea. Aici e locul meu.
Trebuie să rămân. Nu mă mai tem.
Trebuie să rămân. Copiii au nevoie de mine.
Copiii sunt morți!
Nu și pentru el. Îi urmărește și acum.
Dar, dacă sunt eu aici, nu are ce să le facă.
Trebuie să plecăm! Ia-o cu forța!
Trebuie să plecați. Nu mai puteți rămâne.
Vă conduc până afară. Nu sunteți în siguranță aici.
Grăbiți-vă!
N-o să vă lase să plecați.
E prea târziu.
N-o să vă lase să plecați.
Pe dracu'... O să plecăm de aici.
Deschide-te!
Deschide-te odată!
Trebuie să existe o altă cale de ieșire.
Doamne, are un ciob înfipt în palmă!
Scoate-l!
Trage-l!
Bandajează-ți rana.
Nemernicule! Ticălosule!
Luke, nu!
- Ce e? - Nu face asta!
Să ardem casa asta!
Dumnezeule!
Ajutor!
Mișcă-te de acolo!
Dumnezeule! Pleacă de acolo!
- De ce nu ne lasă să plecăm? - Ce facem, Eleanor?
Se juca de-a v-ați ascunselea cu ei. Trebuie să vă ascundeți.
Să ne ascundem? Crede că ne jucăm? Ce-o să se întâmple?
De ce ne vrea pe noi?
Atenție!
Iisuse!
N-o să le faci nimic!
Plecați, Theo!
Vino după noi!
Theo!
Hugh Crain!
Du-te la uși, Eleanor.
Hugh Crain!
Nell, ce s-a întâmplat?
- Unde ai fost? - Eleanor, ești bine?
Nu!
Lasă-i în pace!
Nu mă mai tem de tine!
Copiii au nevoie de ajutorul meu. O să-i eliberez.
Nu i-ai eliberat nici după moarte.
O să te opresc.
Nu face asta, Eleanor! O să te omoare!
Nu e vorba de ei, ci de familia mea.
Întotdeauna a fost vorba despre familia mea.
Despre Carolyn și copiii de la fabrică. Dacă le-ai auzi glasurile...
Ei sunt familia mea!
Sunt un membru al acestei familii, bunicule. Am venit acasă.
Acum suntem doar noi doi, Hugh Crain.
Purgatoriul se încheie aici. Tu vei ajunge în Iad.
Mulțumesc, Eleanor!
Nell...
Iisuse!
Orășenii ăștia...
Ați aflat ceea ce vă interesa, domnule doctor?
Romanian
Dvdrip by okota_99.